Tekstityksen versionumero: 1.1 Päiväys: 25.03.2008
Suomennos: Thuuba, zippi, Siiseli, Sampomies, Indigo, Shafty, Juuseri, -
James, Platypus, Baarimikko, Kenguru, Newton, rocka, Jakkeman, hamuli, -
nakinkuori, Matti_, DickJohnson, randomName ja aleksi312
Oikoluku: Cotton
Terve.
- Et taida pahemmin tuhlata aikaa? - Ei ainakaan ollut tarkoituksena.
- Kelpaako apu? - Toki.
Mitä hemmettiä tuo äskeinen oli?
- En pidä jäähyväisistä. - Siksi jäähyväisjuhlia pidetään.
Näimme niiden eteen paljon vaivaa. Olisit voinut jäädä edes hetkeksi ja -
- maistaa ruokia, jotka kernaasti valmistimme. - Anteeksi, Harry.
Miksi muutat niin äkkiä, vastahan sinä irtisanouduit?
Saitko historianopettajan paikan Stanfordilta?
- Kunpa olisinkin. - Meillä on tacoja, kanansiipiä, -
paahtoleipiä ja kaljaa. Jos olisi ollut enemmän aikaa, -
olisimme järjestäneet jotain hienompaa. Kynttiläillallinen McDonaldissa ja -
- strippareita. - Tacot käyvät mainiosti.
Artkin on tulossa. Hän jäi puhumaan oppilaan kanssa.
- Tuleeko George tilallesi? - Hän tai Trimbell, onko dekaani päättänyt?
- Hän ei ole soittanut vielä. - Hyvä luoja!
Mikä tämä on? Näyttää Van Goghilta, mutta en ole nähnyt tätä ennen.
- Onko tuo alkuperäinen? - Ei. Sain sen lahjaksi.
Siitä huolimatta se on loistava kopio.
Vaikuttaisi olevan samalta ajalta kuin alkuperäinen. Saanko katsoa tarkemmin?
Ole hyvä vain.
- Van Gogh käytti samanlaisia kehyksiä. - Siinä lukee jotain ranskaksi.
"Ystävälleni Jacque Bornelle." Kuka hän mahtoi olla?
- Luultavasti joku taiteilijan tuttu. - Nerokkaasti päätelty, Sherlock.
Tottahan viet tämän arvioitavaksi?
Ehkä joskus, mutta en halua myydä sitä.
Se siitä taulusta.
- Laita ne keittiöön. - Enpäs kun vessaan.
Sähköä tulee vielä, mutta kaasua ei.
Istukaa mukavasti, kun vielä voitte. Huonekalut haetaan iltapäivällä.
Siitä on vuosia, kun viimeksi istuin lattialla. En muista edes tytön nimeä.
- Se on hyväksi selälle. - Voimmeko joogata?
Kyllä, kunhan se on tantrajoogaa.
Jätät nyt siis opettamisen.
Aika äkkinäinen ratkaisu.
Suu puhtaaksi, John. Oletko vaikeuksissa?
- En. - Älä nyt. Tiedät, että haluamme auttaa.
Arvostan sitä, mutta minulla ei oikeasti ole ongelmia.
Nyt tulin uteliaaksi, minne olet menossa?
- Luovutko noin vain virasta? - Kymmenen vuotta professorina ja -
ehdolla johtokunnan puheenjohtajaksi, etkä tiedä minne olet menossa?
Minua vaivaa mökkihöperyys. En pysty olemaan samassa paikassa pitkään.
- Olen tehnyt näin ennenkin. - En usko, olet liian nuori siihen.
Eikä hän ole vanhentunut päivääkään vuosikymmenessä.
Kuka tahansa tiedekunnan naisista antaisi mitä vaan siitä salaisuudesta.
- Senkö perässä he ovatkin? - Älä viitsi.
Pystytkö tosiaan virittämään tämän?
- Mitä ihmettä? - Mitä sinä metsästät?
- Pääosin hirviä Big Bearin lähistöltä. - Pelkällä jousellako?
Useimmat eivät saisi hirveä kiikarikiväärilläkään.
- Mutta sen liha on hyvää. - Paras riistaeläin.
- Syö ja elää luonnonmukaisesti. - Kaunis jousi.
Art saapui.
- Saanko M:n mahtavasta kyydistä? - Hyvänen aika.
- Se oli hauskaa. - Hei, John.
Muistathan Lindan. Hän oli apunasi viime lukukaudella.
Hän on minun uhrini nyt. Vien hänet kotiini. Hän tuli jättämään hyvästit.
- Onko Art yhtä tiukka kuin olen kuullut? - Arkeologia on vaikeaa.
- Tohtori Jenkins on hyvä opettaja. - Vastaat kuin poliitikko.
- Se on totta. - Tässä jotain lukemista matkalle.
"Luolan varjot: Alkukantaisen ihmisen mukana." Kirjoittaja: M. Jenkins.
- Julkaise tai kuole nälkään. - Luen mieluummin kuin kirjoitan lisää.
- Kiitos. - Hei.
Huomio kaikki, tässä on Linda. Linda, tässä ovat kaikki.
Linda, hei.
Mihin olet menossa, John? Kuin se muka kiinnostaisi.
Kysyimme sitä jo. Johnilla on levottomat jalat.
Kaikki etsivät lääkettä siihen vaivaan.
- Ongelma on sittenkin olemassa. - Ei ole.
Haluan vain muuttaa välillä. Se on minun juttuni.
Ei ole tarkoitus urkkia.
Anteeksi, ettei ole juuri mitään tarjottavaa.
Joitain puheenaiheita, tuolia takapuolen alle ja...
Jättääkö hän meidät jälleen?
Tämä minulta löytyy.
Vihreää Johnny Walkeria!
Tällaisesta en edes tiennyt. Paljonko oikein saat palkkaa?
Mikään ei ole liian hyvää ystävilleni. Valitettavasti meillä ei ole kuin muovimukeja.
- Kestän sen pyhäinhäväistyksen. - Minä voin ottaa kunnian.
Tulehan isin luo.
Mukit tänne. Olkaa hyvät.
- Yksi sankarille. Anteeksi, Art? - Minä en ota.
- Minäkään en juo. - Emme tuomitse sinua, kultaseni.
Liittykää edes rinkiin.
Pitkää elämää ja menestystä kunnioitettavalle ystävällemme -
ja kollegallemme John Oldmanille. Löytäköön hän ansaitsemattoman onnensa minne matkaakin.
Onpa hyvää. Anteeksi.
John, harmi, että sinun täytyy lähteä. Todellakin.
Selvä. Kun tuo on hoidettu, mitä teemme loppupäivän?
- Onko kenelläkään hyvää puheenaihetta? - Kuten vaikka tämä?
- Mikä se on? - Se on kaiverruspiikki.
Hyvä kaiverrin. Luultavasti magdalenialainen.
- Saisinko nähdä sen? - Toki.
Sitä se todellakin on.
- Millainen kaiverrin se on? - Se on piikivityökalu, -
jolla kaiverretaan puuta tai luuta, varsinkin hirvensarvea.
Sillä tehdään keihäiden ja harppuunoiden kärkiä.
Magdalenialaisia ei tunneta piityökaluista, joten tämä on melko harvinainen.
- Selvä, mikä magdalenialainen on? - Ammattitaidoton alkukantainen kansa.
Myöhäispaleoliittisen kauden viimeinen sivilisaatio. Kunpa kivet osaisivat puhua.
Mistä sait sen, John? - Usko tai älä, antiikkikaupasta ja halvalla.
Onnekas pirulainen! Minun täytyy kaivaa saadakseni tällaisia.
- Saisinko minäkin? - Tietysti.
Ehkäpä...
- Olen iloinen, että teitte tämän. - Teimme minkä? Koska tulimme käymäänkö?
- Ehkä? - Varmasti.
- Kiitos. - Mekin olemme iloisia.
- Emme voineet antaa sinun vain paeta. - Kiitos.
John, mistä on kyse? Etsiikö poliisi sinua? Emme ilmianna sinua.
- Kerro kaikki. Olet ystävien parissa. - Uteliaiden ystävien.
- Unohtakaa koko juttu. - Teet tästä salaperäistä.
Sinulla on selvästi jotain sanottavaa, joten sano se.
Ehkä minä...
- Kymmenen, yhdeksän, kahdeksan... - Harry, lopeta.
Minun tekisi mieli kertoa teille jotain.
En ole tehnyt tätä aikaisemmin, joten en ole varma, mitä tästä seuraa.
- Voinko kysyä tyhmän kysymyksen? - Olemme opettajia. Vastaamme niihin jatkuvasti.
Mitä jos myöhäispaleoliittiseltä kaudella peräisin oleva ihminen -
- selviäsi nykypäivään asti? - Mitä tarkoitat selviämisellä?
- Ettei hän olisi kuollut? - Niin. Millainen hän olisi?
- Tunnen pari. Oletteko käyneet Ozark-vuorilla? - Mielenkiintoinen idea.
- Kirjoitatko tieteistarinaa? - Kuvitellaan niin. Millainen hän olisi?
Melko rupsahtanut.
Vakavasti ottaen, kuten Artin kirjan nimi viittaa, hän voisi olla -
- kuten kuka tahansa. - Dan, luolamieskö muka?
Cro-Magnonin ja nykyihmisen välillä ei ole anatomisia eroavaisuuksia.
- Paitsi, että me olemme pidempiä. - Miten luonnonvalinta vaikuttaa pituuteen?
Näkee paremmin petoeläimet pitkässä heinikossa.
Lyhyt ja laiha säteilee lämpöä tehokkaammin lämpimässä ilmastossa.
Kaikkihan ovat nähneet neandertalimaisia ihmisiä.
- Sekin kulkee vielä perimässämme. - Mutta hän olisi luolamies.
Eikä olisi. Johnin kuvitteellinen mies olisi elänyt -
- 140 vuosisataa... - Suunnilleen.
Ja muuttunut sukupolvien aikana. Olettaen hänen olevan normaaliälyinen.
Myöhäispaleoliittisen kauden ihmisiä pidetään meidän kanssamme yhtä älykkäinä.
He eivät vain tienneet yhtä paljon. Johnin mies olisi oppinut yhtäaikaisesti ihmisrodun kanssa.
Tiedonhaluisen mielen omaavana -
hänen tietomääränsä voisi olla valtava.
Jos kirjoitat sen kirjan, niin anna minun lukea se. Teet varmasti antropologisia virheitä.
- Sovittu. - Mikä pitäisi hänet elossa?
- Mitä biologi sanoo? - Tupakka. Ja jäätelö.
Leikitään mukana sitten.
Tieteiskirjatermein sanoisin...
Solujen täydellinen uusiutuminen, erityisesti elintärkeissä elimissä.
Ihmisruumis vaikuttaa suunnitellun elämään 190 vuotta.
Useimmat kuolevat hitaasti myrkyttämällä.
Ehkä hän teki jotain oikein. Jotain, minkä kaikki muut olivat tehneet väärin.
Kuten mitä? Söi ruokaa, joi vettä ja hengitti ilmaa?
Ennen nykyaikaa kaikki noista oli puhdasta.
Olemme pidentäneet elinikäämme maailmassa, -
- joka ei sovellu elämiseen. - Se voisi olla mahdollista.
Haima uudistuu vuorokauden välein, vatsapeite kolmen vuorokauden ja koko ruumis -
seitsemän vuoden, mutta prosessi rappeutuu. Jätekertymä tappaa lopulta.
Muutos immuunijärjestelmässä, joka johtaisi täydelliseen myrkyn poistoon -
ja täydelliseen uudistumiseen, voisi välttää rappeutumisen.
Sen me kaikki haluaisimme saada.
Haluaisitteko todella elää 14 000 vuotta?
Jos pysyisin terveenä enkä vanhenisi, miksipä ei.
Mikä tilaisuus oppia.
Onko kenelläkään nälkä?
Tarkemmin ajatellen, se on mahdollista. Kaikkihan on mahdollista?
Yhdellä vuosisadalla vallitsi taikuus, toisella tiede.
Kolumbustakin pidettiin sekopäänä. Pasteur, Copernicus?
- Aristarchus kauan ennen sitä. - Aivan.
Minulla oli tilaisuus lähteä Kolumbuksen matkaan, -
en vain ole oikein seikkailijatyyppiä. Olin melko varma, että Maa on pyöreä, -
mutta ajattelin silti, että hän voisi pudota reunalta jossain.
Katso ympärillesi, John. Me juuri tipuimme.
Jossain kohtaa oli varmaan vitsi, mutta en tajua sitä.
- Ei ole mitään tajuttavaa. - Mistä me puhumme?
Puhuimme luolamiehestä, joka selviää nykyaikaan.
Kuten sanoit, mikä tilaisuus oppia, kunhan opin oppimaan.
Aloitko juoda tuota whiskyä ennen kuin tulimme tänne?
Kuvitellaan, että se on scifiä. Päätelkää siitä.
Hyvä on, hyvin vanha cro-magnon elää nykyaikaan asti.
Mitä?
John kertoi juuri olevansa 14 000 vuotta vanha.
Voi John, et näytä päivääkään yli 900-vuotiaalta.
Hyvä on, Spock. Olen juonessa mukana. Mikä on jutun huipentuma?
Muutan aina kymmenen vuoden välein, kun ihmiset alkavat huomaamaan etten vanhene.
Oikein hyvä, todella näppärää. Haluan lukea tarinan, kun saat sen valmiiksi.
- Haluatteko lisää? - Toki, tämä on hienoa.
Eli uskotko sinä olevasi cro-magnon?
En oppinut sitä koulussa. Se on vain arvaukseni, -
perustuen arkeologisiin tietoihin, karttoihin ja antropologiseen tutkimukseen.
Mesopotamian jälkeen seuraavat 4000 vuotta ovat ihan selvää.
Olet paremmin perillä asioista kuin useimmat, joten ole hyvä ja jatka.
Tunnette taustat, joten esitän tämän lyhyesti.
Ikäännyin noin 35 vuotta aikana, jota kutsun ensimmäiseksi eliniäkseni.
Sen näette tässä.
Ajauduin johtamaan ryhmääni. He kokivat sen taikuudeksi.
Minun ei tarvinnut edes taistella siitä.
Sitten tuli pelko ja he ajoivat minut pois.
He luulivat, että varastan heidän elämänsä pysyäkseni nuorena.
Esihistoriallinen alkuperä vampyyrimyytille, hienoa.
Ensimmäiseen tuhanteen vuoteen en erottanut edes suuntia.
Miten tiedät ensimmäisestä tuhannesta vuodesta?
Sivistynyt arvaus, perustuen muistikuviini.
Useimmat muistavat vaivoin lapsuutensa, mutta sinä muistat tuon ajan?
Kuten tekin, valikoivasti.
Muistatte kohokohdat, pahimmat asiat, traumat. Ne pysyvät muistissa ikuisesti.
Nöyryytys 3-vuotiaana tai 35-vuotiaana on ihan yhtä kipeä muisto.
- Jatka. - Minua vainottiin, koska en kuollut -
joten liityin uusiin ryhmiin, joita löysin.
Keksin myös ajatuksen vaihtaa maisemaa tietyin väliajoin.
Olimme puolipaimentolaisia, liikuimme ilmaston ja ravinnon mukaan.
Ensimmäiset 2000 vuotta olivat kylmiä. Opimme, että alavampana on lämpimämpää.
Oletettavasti myöhäisjääkaudella.
- Millaista maasto oli? - Vuorista.
Lännessä oli valtavat tasangot.
Länsi, senhän opit koulussa?
Auringonlaskun suunnassa.
Oletan, että näin Brittein saaret nykyiseltä Ranskan rannikolta.
Valtavia vuoria suunnattoman syvän laakson toisella puolella.
Laakson, jota varjosti laskeva aurinko. Ennen kuin ne erotti mantereesta -
merenpinnan kohoaminen jäätiköiden sulaessa.
- Niinkö tapahtui? - Niin. Pleistoseenikauden loppu.
- Hänen kertomansa sopii kuvaan. - Kuten mihin tahansa oppikirjaan.
Sieltä sen löysinkin. Kuinka voisin omata tiedostavia muistikuvia ilman tietoa?
Kaikki tämä on takautuvaa. Voin vain yhdistellä muistikuvani -
- viimeisimpiin tutkimustuloksiin. - Luolamies, -
aiotko humauttaa minua nuijalla ja raahata makuuhuoneeseen?
- Sinusta olisi enemmän iloa tajuissasi. - Voi, John.
Ymmärsinkö oikein? Emme siis puhu uudelleensyntymisestä.
Et väitä muistavasi 200 erillistä elämää, kuolemista ja uudelleen syntymistä.
- Yksi elämä. - Melkoinen elämä.
Ehkä sielunvaelluksessa sittenkin on jotain. Tarkoitus on palata yhä uudelleen oppimaan, -
mutta jotenkin onnistuit sivuuttamaan kaikki muut kehot.
Mistä on kysymys?
- Entä meret? - Näin ne vasta paljon myöhemmin.
Miten olisit erottanut meren järvestä?
Suurista aalloista. Muilta osin voin vain pohdiskella jälkeenpäin.
Olitko utelias tietämään, mistä kaikki oli peräisin?
Katselimme taivaalle ja ihmettelimme. Tuolla ylhäällä on pakko olla mahtimiehiä.
Mikä muu olisi tämän kaiken luonut? Ensin luulin, että minussa oli jotain vialla.
Ehkä olin paha mies, koska en kuollut.
Sitten aloin pohtia olevani, joko kirottu tai siunattu.
Sitten ajattelin ehkä suorittavani tehtävää.
Luuletko niin vieläkin? Jumalan tiet ovat tutkimattomat.
Luulen vain tapahtuneeni.
Niin, Ellie. Mikä on vialla?
- Sandy? - Olen tulossa.
- Niin? - Ovatko Ellien koepaperit täällä?
Ovat. Anteeksi, otin ne lehtien mukana.
Tässä ovat. Vanhempasiko sinua huolettavat? Älä murehdi.
Pääsit läpi. C+. Pidä huoli itsestäsi.
Kunnon muksu. Mitä lääketieteelliseen pyrkivä tekee historian opinnoilla?
- Totta. - Kiitos.
- Pahoittelen. John, ole hyvä ja jatka. - Älä viitsi, luulin tämän olevan jo ohi.
Ei. Jatketaan vain. Se on kiinnostavaa.
Hänen puheissaan taitaa sitä paitsi olla jonkin verran perää.
Kuten Hegel. Johdonmukaisuutta järjettömistä lähtökohdista.
- Entä se Van Gogh? - Hän antoi sen minulle.
Olin siihen aikaan Jacque Bourne. Sikafarmari.
Vai sikafarmari?
Pidän käsilläni työskentelemisestä. Hänellä oli tapana tulla paikalle maalaamaan.
Keskustelimme luonnon taltioimisesta taiteeseen. Turner, Cezanne, Pissarro.
- Nolden maisemamaalaukset. - Ei Van Goghin aikana.
- Hän olisi pitänyt niistä. - Niin.
En ymmärrä, mikset voi muistaa mistä olet kotoisin.
- Maantiede ei ole muuttunut. Opin sen... - Professori Hensenin luennoilla.
- Mutta olet oikeassa. - Missä asuit ollessasi viisivuotias?
- Little Rockissa. - Kävitkö äitisi kanssa kaupassa?
- Missä suunnassa se oli kodistanne? - En tiedä.
- Kuinka kaukana? - Kolmen korttelin päässä.
- Muistatko mitään maamerkkejä? - Siellä oli huoltoasema ja suuri kenttä.
- En saanut mennä sinne yksin. - Olisiko alue samanlainen nykyään?
Ei. Se on varmasti aivan erilainen.
Siitä tulee sanonta "aika entinen ei koskaan enää palaa", koska se ei palaa.
Kuvittele sitä minun asteikollani. Kuljin läpi loputtoman aikavälin, -
joka oli täynnä uusia asioita.
Metsiä, vuoria, tundroja, kanjoneita.
Se on muistissani sellaisena kuin näin sen silloin.
Silmäni näkevät valtateitä, kaupunkirakenteiden hajoamista, -
hampurilaisia Eiffel-tornin juurella.
Maailma kasvoi ja kasvoi, ja sitten...
- Ajatelkaa, mitä minun on unohdettava. - Nyt sinä sitten lähdet pois.
Kun puhutaan, etten vanhene, vaihdan maisemia.
Kannattaisi varmaan keksiä uusi henkilöllisyys -
seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi, ja sitten vain mukautua siihen.
Olen tehnyt niin muutaman kerran. Olen esiintynyt jopa omana poikanani.
"Vai sinäkin olet insinööri? Olet Benin poika. Hän oli hyvä mies."
Ei tarvitse keksiä taustatarinoita. Olen kyllä jäänyt kiinni pari kertaa.
Olin vuoden vankilassa Belgiassa vuonna 1862. Sitä en unohda.
- Tekaistusta hakemuksesta. - Milloin tulit Amerikkaan?
Vuonna 1890. Heti Van Goghin kuoleman jälkeen ranskalaisten maahanmuuttajien kanssa.
Vaihdoin maisemia.
Vastaus jokaiseen kysymykseen. Paitsi yhteen, John.
Miksi kerrot tämän?
Päähänpisto, ei ehkä kovin hyvä.
Halusin sanoa hyvästit itsenäni, en sellaisena kuin luulitte minun olevan.
Koska tämä ei ole hauskaa, mielestämme sinulla saattaa olla ongelma.
Todella vakava ongelma.
- Laatikot on siirrettävä. - Minä autan.
Onko sinulla jotain muinaisjäännöstä, -
joka muistuttaa varhaiselämästäsi? Kuten tämä.
Se on kirpputorilta. Oikeasti.
Jos eläisit sata... Tuhat vuotta, -
olisiko sinulla yhä tämä? Miksi säilyttäisit sitä?
Muistona alustasi, vaikket edes tiennyt mitään alkua olevan?
Se häviäisi.
Ei. Minulla ei ole muinaisjäännöksiä.
Saat pitää sen.
Mielenkiintoista. Olisit voinut valehdella.
Älkää puhuko minusta sillä aikaa, kun olen poissa.
- Onko hän tosissaan? - Jos on, joudun sanomaan...
Kuinka hän olisi voinut salata tuota kymmenen vuotta?
Ainakaan hän ei vaikuta vaaralliselta.
- Mitä sinä teet? - Etsin mikrofonia. Piilokamera.
Hän tekaisee hulluja tarinoita. Hän käyttäytyy ennennäkemättömästi.
Hullua. Selvä. Sitten heti, kun voit.
Tiedäthän, että rakastan sinua?
Tiedän.
Siitä asti, kun tulin töihin.
- Ja? - Välitän sinusta todella paljon, -
- mutta nyt tiedät, mihin ryhtyisit. - Uskotko oikeasti olevasi luolamies?
Uskotko sinä?
Voisitko rakastaa minua vai etkö usko enää rakkauteen?
Olen toipunut siitä liian monta kertaa.
Olen kiintynyt sinuun, -
todellakin viehättynyt sinusta.
Siinäkö kaikki?
Kestän kyllä sen.
Jos sanomani on totta, sinä ja mahdolliset lapsesi ikäännytte.
Minä en, ja jonain päivänä lähden pois.
Palaat takaisin touko-joulukuu-romansseihisi.
Yksinkertainen tosiasia on, etten voi antaa sinulle ikuisuutta.
Kuinka kauan on ikuisuus?
Kenellä oikeasti on se?
Vanhempani erosivat ennen syntymääni, -
ja äitini toinen avioliitto kesti kokonaiset kolme vuotta.
Sitten on vielä kuolema, sairaudet, luonnon mullistukset...
Kukaan ei tiedä, kuinka kauan hänellä on aikaa.
Tai kuinka vähän.
Rakastan sinua.
Ota se minkä saat.
Kuten vaikka kymmenen vuottako?
Miksi teit noin?
Halusin nähdä, kuinka nopeat refleksit sinulla on.
Minulla ei ole silmiä takaraivossani, en kuule kirpun kävelevän, -
en ole millään tavoin Teräsmies.
- Minulla on toisen tason musta vyö. - Harjoittele vielä tuhat vuotta.
Ei hätää.
- Olipa sulava esitys, Harry. - Haista itse, Dan.
- Minulla on vielä kysymyksiä. - Niin minullakin, John.
Joko saimme käsiteltyä esihistorian?
Muistatko mitään alkuperäisestä kielestäsi?
Vähän. Yksi asia ei ole juuri muuttunut...
- Teittekö luolamaalauksia? - Tiedätkö Les Eyziesin maalaukset?
Ne teki mies nimeltä... Giraud.
Hän teki aika hyvää työtä. Hän piirsi eläimet, joita toivoimme saavamme ruoaksi.
Eräänä päivänä tuloksettoman metsästyksen jälkeen päällikkömme -
hakkasi häneltä hampaat kurkkuun, koska hänen taikansa oli epäonnistunut.
Sen jälkeen jonkun piti pureskella ruoka hänen puolestaan.
Lopulta hänen leukansa ilmeisesti infektoitui, ja hänet hylättiin.
- Kauheaa. - Pitää tietää, mitä tappaa.
Tämänkö takia kaikki oppilaasi kehuvat historiantietojasi?
Ei, ne perustuvat lähinnä opiskeluun.
Muistakaa, että yksi mies voi olla vain yhdessä paikassa kerrallaan.
Se on vain oma yksittäinen näkökantani maailmasta, josta en tiennyt juuri mitään.
Puhutaanpa siitä, mitä sanot tietäväsi historiallisista ajoista.
- Älä rohkaise häntä. - Edith.
Seuraavien muutaman tuhannen vuoden aikana tuli lämpimämpää.
Muutaman tuhannen vuoden. Nyt tiedän sinun arvailevan.
- Ei sinne pääse täältä. - Jatka sitten, ole hyvä.
- Metsästimme poroja, mammutteja... - Biisoneita, hevosia.
Riista vetäytyi pohjoiseen ilmaston muuttuessa, -
keksitte idean viljellä ruokaa sen keräämisen sijaan, -
kasvattaa eläimiä metsästämisen sijaan. Joko polttaa? Uskoisin niin.
Järven rannalla asuminen yleistyy, kalastus, linnustus... Älä viitsi!
- John, tämä on suoraan oppikirjasta. - Jopa sinun. Suurin osa meni oikein.
Ennen pitkää suuntasin itään. Olin alkanut kiinnostua maailmasta.
Olin oppinut pärjäämään yksin ja sopeutumaan joukkoon halutessani.
Itään. Nousevaa aurinkoa kohtiko?
Niin. Ajattelin siellä olevan lämpimämpää.
Silloin näin meren.
Luultavasti Välimeren.
Se oli pronssikauden alkua. Kuljin idän kauppareittejä -
oppien kieliä matkallani. Kaikkialla oli luomiskertomuksia ja -
monia uusia erilaisia jumalia.
Tajusin vihdoin, että se kaikki oli luultavasti hölynpölyä.
Olin sumerilainen 2 000 vuoden ajan.
Ja lopulta babylonialainen Hammurabin alainen. Hieno mies.
Jonkin aikaa purjehdin foinikialaisena.
Liikkuminen oli ollut helpompaa metsästäjä-keräilijänä.
Hankalaa, kun kyliä perustettiin.
Yhä vaikeampaa kaupunkikeskuksissa, joihin lainvalvojat keskittyivät.
Muukalaiset olivat epäilyttäviä. Vaikutti siltä, että olin koko ajan liikkeessä.
Opin uusia temppuja. Lavastin jopa kuolemani pari kertaa.
Jatkoin itään. Intiaan.
Onneksi Buddhan aikaan.
Onneksi?
Erikoisin mies, jonka olen tuntenut.
Hän opetti minulle asioita, joita en ollut ennen ajatellut.
- Opiskelitko Buddhan kanssa? - Kunnes hän kuoli.
Hän tiesi, että minussa oli jotain erikoista, mutten koskaan kertonut hänelle.
Tämä on kiehtovaa. Melkein toivon, että se olisi totta.
Jos tämä on totta, miksi kerrot meille? Saatamme lähteä kertomaan sen kaikille.
Ei sitä uskottaisi.
Suusta suuhun kulkeva juttu. Epäuskottava.
Vaikka saisinkin teidät nyt uskomaan, kuukauden päästä ette uskoisi.
Jotkut teistä sanoisivat minua psykopaatiksi, toiset olisivat vihaisia typerälle vitsille.
- Jotkut meistä ovat vihaisia jo nyt. - Tämä oli huono ajatus.
Rakastan teitä, enkä halua kiusata teitä.
- Miksi sitten teet niin? - Halusin hyvästellä teidät...
Itsenäsi? Olet varmasti tehnyt sen, kuka ikinä oletkin.
Rauhoitu, Edith. Me vain arvostelemme hänen kotitehtävänsä.
Leikit vain hyvää poliisia, Dan. Ei se mitään.
Koko juttu on pelkkää potaskaa. Minun pitäisi lähteä, mutta jään.
Haluan nähdä, mistä tässä on kyse.
- Niinpä, mistä on kyse? - Kysytään tohtori Freudilta.
Will!
Art.
John! Onneksi tavoitin sinut.
- Joku sanoi, että olet lähdössä. - Soitti ja sanoi, että menetän järkeni.
Onneksi tulit. Asiat kehittyvät odottamattomalla tavalla.
- Niin kuulin. - Hei. Otatko purtavaa?
- Ei, kiitos. - Whiskyä?
- Vihreää Johnny Walkeria. - Jo vain.
- Näytät kovin tutulta, kultaseni. - Linda Murphy.
Olen tiistaisin psykologian tunneillanne, tohtori Gruber.
Tällaista oppituntia en olisi osannut ajatellakaan.
Pahoittelen suorasukaisuuttani, John, -
mutta nämä ihmiset ovat huolissaan sinusta.
Aivan, leikkelen paperidinosauruksia.
- Olisinpa ollut täällä alusta asti. - Samoin.
Sanon erään asian. John ei voi millään todistaa tarinaansa.
Emmekä mekään voi todistaa sitä valheeksi.
Pidimmepä sitä miten hulluna tahansa tai itseämme korkeasti koulutettuna, -
sitä ei voi millään todistaa valheeksi.
Ystävämme on luolamies, valehtelija tai hullu.
Kun pohdimme vaihtoehtoja, voisimme kuunnella häntä.
Hän saattaa saada meidät uskomaan. Tai me saatamme palauttaa hänet Maan pinnalle.
- Uskomaanko? - Kenen todellisuuteen?
- Olet siis luolamies. - Niin olen.
Olin luullakseni cro-magnon.
- Etkö tiedä, olitko luolamies? - Ei, siitä olen varma.
Cro-magnon siis. Koska oivalsit sen?
Kun cro-magnon tunnistettiin, kun antropologia nimesi heidät, -
- sain omani. - Jatka kernaasti.
- Sinulla on varmasti enemmän sanottavaa. - Menenkö sohvalle makaamaan?
Jos haluat.
Lääkärinä olen utelias. Oletko koskaan ollut sairas -
- huikeana elinikänäsi? - Toki, kuten muutkin.
- Vakavasti sairaana? - Toisinaan.
- Tiedätkö sairauksiasi? - Esihistorian ajoista en osaa sanoa.
Ehkä sairastin keuhkokuumeen kerran tai pari.
Viimeisten 200 vuoden aikana olen parantunut lavantaudista, keltakuumeesta -
- ja isorokosta. Selvisin mustasta surmasta. - Mustasta rutostako? Se on kauhea.
- Kauheampi kuin historia kuvailee. - Isorokostakin, mutta sinussa ei ole arpia.
- En saa arpia. - Se ei ole mahdollista.
Pyydän, tutkitaan Johnin tarinaa siten, että se on totta.
Jos hänelle ei jää arpia, se ei ole muuta oudompaa.
John, voisitko poiketa laboratoriossani antamassa muutaman kokeen -
- tutun biologisi toimesta? - Olen epäluuloinen niiden suhteen.
Pelkään jääväni laboratorioon tupakkamiesten tutkittavaksi pitkäksi aikaa.
- Et kai usko minun pettävän sinua? - Seinillä on korvat.
- Kokeet voisivat todistaa sanomasi. - En halua sitä.
Etkö välitä, uskommeko vuosisadan tarinaasi?
En kai sitä odottanutkaan. Ette ole niin hulluja kuin minua pidätte.
- Aamen. - Olen aina pitänyt sinusta.
- Kiitos. - Nyt siihen tuli muutos.
- Et voi uskoa tuota hölynpölyä. - On syytä olla kohtelias tuttuamme kohtaan.
Ette voi kumota hänen tarinaansa täällä istumalla. Voitte vain pilkata sitä.
Siitäkö on kyse, John? Nauratko meille hiljaa mielessäsi?
- Kunpa ette kokisi niin. - Kertomasi loukkaa maalaisjärkeä.
Niin myös suhteellisuusteoria ja kvanttimekaniikka. Niin luonto toimii.
Tarinasi ei sovi tuntemaamme luontoon.
Tiedämme kovin vähän, Dan. Todella vähän.
Moniko teistä tuntee aloiltanne viisi neroa, joiden kanssa olette eri mieltä?
- Yhden, jonka haluaisitte kuristaa? - Kuristaisin heidät kaikki.
On tarpeeksi ikävää kuunnella Harryn tyhmiä vitsejä.
Kiitos, Edith. Ehkä olen 110-vuotiaana yhtä älykäs kuin sinä.
- Et kypsyisi, vaikka eläisit Johnin ikäiseksi. - Älkää nyt.
Ottakaa rauhallisesti. Kuinka usein tapaamme miehen, -
- joka väittää olevansa kivikaudelta? - Yksi kerta riittää.
- Edith. - Sinun on täytynyt opiskella paljon.
Minulla on kymmenen tutkintoa. Samat kuin teillä kaikilla.
- Paitsi sinun, Will. - Tuo sai minut tuntemaan itseni lilliputiksi.
Olen suorittanut ne 170 vuoden aikana. Sain biologian tutkintoni Oxfordista vuonna 1840, -
joten olen vähän ajastani jäljessä. En pysy kehityksen mukana millään alalla.
Kukaan ei pysy. Ei edes erikoisalallaan.
Se siitä superviisaasta, kaikkitietävästä kuolemattomasta.
Ymmärrän mitä tarkoitat, John.
Iästään riippumatta ihminen ei voi elää aikansa edellä.
Ihminen ei voi tietää muita enemmän.
Siis kun maailma todettiin pyöreäksi, sinäkin opit sen.
Se vei aikaa. Uutiset etenivät hitaasti, -
kunnes viestintätavat kehittyivät. Kirkko oli niitä vastaan.
Ennakkokäsityksiä ja metakkaa.
Kymmenen tohtorin arvoa. Vaikuttavaa. Opetitko myös niitä aineita?
Joitakin. Olisitte varmaankin tehneet samoin.
14 000 vuotta ei tehnyt minusta neroa. Minulla oli vain aikaa.
Aika. Emme voi nähdä tai kuulla sitä.
Emmekä voi punnita tai mitata sitä laboratorioissa.
Se on yksilöllinen käsitys -
siitä mitä olemme, riippumatta siitä mitä äsken olimme, -
ja mitä seuraavassa hetkessä olemme.
Hopi-intiaanit näkevät ajan ikään kuin maisemakuvana edestä ja takaa.
Me liikumme sen läpi viipale kerrallaan.
- Kellot mittaavat aikaa. - Ei vaan niitä itseään.
Kello on riippuvainen toisesta kellosta.
Sepä mielenkiintoista, mutta miten se liittyy Johniin?
Hän saattaa elää -
ajan ulkopuolella.
Tuota noin...
Ihmisillä on nykyään aseet mukana. Jos ampuisin sinua, John...
Oletko kuolematon? Selviäisitkö siitä?
En sanonut olevani kuolematon, vain vanha.
Saattaisin kuolla. Miettisit vankilassa koko loppuelämäsi, mitä ammuit.
Suonetteko anteeksi?
- Ase tappaisi nopeammin. - Tämä oli vähän liikaa.
Kappas, kirjoja. Tohtorinarvoja.
Olet kehittynyt ja muuttunut, -
mutta oikea luontosi piilee aina sisälläsi.
Eikö sinusta olisi mukavampaa vain kyykkiä takapihalla?
Joskus kyykinkin, Will. Katson tähtiin ja ihmettelen.
Mitä alkuihminen ajatteli niistä?
Suuri arvoitus. Silloin tähdissä oli jumalia.
Asioista perillä olevat šamaanit kertoivat niin meille.
Niin he väittävät edelleen.
Oletko koskaan toivonut kuolemaasi?
- En. - 14 000 vuotta...
Vammoja, sairauksia ja onnettomuuksia.
Selvisit niistä hengissä. Olet onnekas mies.
Sisään.
- John Oldman? - Minä olen.
Hyväntekeväisyydestä. Tulimme hakemaan huonekalut.
- Pitäkää hyvänänne. - Ottakaa tämä tuolikin.
Menen nurkkaan juomaan.
- Lahjoitatko kaikki huonekalut? - Hankin uusia.
- Kuljetko aina noin kepeästi? - Vain silloin voin liikkua.
Olet puhunut viljalti poikkeuksellisen pitkästä elämästäsi.
Mitä ajattelet kuolemasta? Pelkäätkö kuolemaa?
- Kukapa ei pelkäisi? - Miten alkuihminen suhtautui kuolemaan?
Ajattelimme sitä käytännönläheisesti.
Sitä pysähtyy, kaatuu, eikä nouse ylös.
Ruumis alkaa haista pahalle ja hajota.
Tajusimme vammojen vakavuuden, jos sisälmykset olivat pihalla.
Taudit -
olivat arvoituksellisia.
Ikääntyminen oli suurin arvoitus.
Tajusit olevasi erilainen.
Meni kauemmin tajuta, millä lailla olin erilainen.
Yhdistää kokemukseni omaan kuvani itsestäni.
Ensiksi luulin muissa olevan jotain vikaa.
He vanhenivat ja kuolivat, kuten myös eläimet. Mutten minä.
Anteeksi, kultaseni. Elät vaatimattomasti.
Olen omistanut linnoja, mutta miksi omistaa paljon tavaraa, jos muuttaa jatkuvasti.
- Minulla on rahaa. - Ostitko Elisan osakkeita 50 sentillä?
Kun vanhenee, aika tuntuu -
kuluvan yhä nopeammin.
Mitä päivä tai vuosi, -
tai vuosisata merkitsee sinulle? Elämän kiertokulku?
Turbulenssilta. Tapaan joitakin, -
opin heidän nimensä, juttelen hetken ja he ovat poissa.
Jotkut tuntuvat aalloilta. Nousevat, sitten laskevat.
Värinältä vehnäpellossa, ajelehtien tuulen mukana.
- Kyllästyttääkö tämä kaikki sinua koskaan? - Silloin tällöin, kun ihmiset -
tekevät samat virheet yhä uudelleen.
Sittenhän näet itsesi erillään muusta ihmiskunnasta.
En tarkoittanut sillä tavoin. Mutta tietenkin -
olen erilainen.
Onko kiva elää tietoisena siitä, että joka ikinen tuttusi -
- on kuollut? - Olen surrut ihmisten menetystä.
- Usein. - Onko oma selviytymisesi -
tuottanut tippaakaan syyllisyydentunnetta.
Psykologisesti ajatellen, luultavasti.
Mutta minkä minä sille voin?
Onhan se niinkin.
- Anteeksi, rouva. - Haluan pitää sohvan.
- Kiitos. - Hyvät naiset, Will...
Sinulla on sydänvika. Älä väitä vastaan.
Vaihdettaisiinko puheenaihetta? Riittää jo löpinät kuolemasta.
Tämä on hänelle kolikon kääntöpuoli.
Olen erittäin utelias tietämään hänen tunteensa.
Kysyisinkö hänen isästään?
Etkö aina aloita kysymyksellä: "Kerrohan äidistäsi."
Niin, mutta esihistoria oli hyvin patriarkallinen.
Muistat varmasti isäsi.
Muistan vain hahmon.
Ehkä hän oli vanhempi veli tai seurallinen isä.
Ei haittaa. Tuskin muistan omaanikaan.
Tunnetko tyhjyyttä elämässäsi, -
jota toivoisit täytettävän kasvoilla, äänellä tai kuvalla?
- En enää nykyään. - Täytyy olla joku tai useitakin, -
joita arvostit tai rakastit kovasti.
Näit heidän vanhenevan ja kuolevan.
Ystäviä, koulukavereita tai vaimon.
Sinulla oli varmasti vaimoja ja lapsia?
Jatkoin matkaa. Oli jatkettava matkaa.
Ja sinusta tuli historian suurin moniavioinen henkilö.
Oletko koskaan ajatellut:
"Sen olisi pitänyt olla minä"?
- Ehkä. - Art on kertonut minulle, -
että jotkut aiemmat tuttusi pelkäsivät sinun varastavan heidän elämänsä.
Oletko miettinyt, että ehkä oletkin varastanut?
Ehkä oletkin! Sellaisia legendoja on ollut aina, -
että ihmismäinen olento imee veren sijasta elinvoiman itselleen.
- Voi luoja, Will. - Ehkä se on -
jokin ihan tahaton biologinen tai psyykkinen mekanismi, -
jota voimme vain arvailla. En väitä, että tekisit niin tarkoituksella.
Enkä väitä, että edes tiedät miten...
Vai voisitko?
- Olisiko sellainen reilua? - Uskotko minua nyt?
Pohdin vain sanomiasi asioita.
Sillä ei ole merkitystä, uskonko siihen vai en.
Me kuolemme. Sinä jäät eloon.
- Tuletko hautajaisiini, John? - Will...
Menit liian pitkälle. John ei voi itselleen mitään.
Emmekä me halunneet sitä tietää. Mutta jos se on totta, -
joukossamme on joku, joka ei tunne kateutta, -
eikä ehkä edes vihaa.
Kerroit itsestäsi meille, John.
- Käsitätkö miltä meistä tuntuu? - En ikinä tullut ajatelleeksi sitä.
Sinä et ehkä kuole, samalla kun muut meistä kuolevat varmasti...
Siihen on oltava jokin syy, eikö niin? Ehkä olet alan asiantuntija.
Se oli siinä, herra Oldman. Hyvää päivänjatkoa.
Kiitos. Sitä samaa.
Vai oletko sinä vampyyri?
Tietämättä sitä itsekään.
Seisotko ylväänä hautausmaalla, jonka täyttämisessä autoit?
- Tuo meni liian pitkälle. - Tympääntynyt, ehkä yksinäinen, -
koska et pysty vaalimaan tärkeitä asioita sydämessäsi.
Siksikö toimit näin?
Oletko elänyt elämäsi väärin?
Ehkä siinä tapauksessa...
Sinun on aika kuolla.
Odota hetki. En tiedä mitä John puuhaa, mutta olen helvetin varma, -
etten pidä sinun tekemistäsi. Anna tuo ase tai katkaisen kätesi.
Kuulostat aivan jalkapallovalmentajaltamme.
Mitä mieltä olet, John? Ammunko käteen?
Voisimme vaikka katsella sen parantumista.
Tai kuula kalloon... Mitä siitä seuraisi?
Minulla on paperitöitä tehtävänä. Vaikka en siitä pidäkään, -
on se miellyttävämpää tähän verrattuna.
Jätän teidät setvimään tätä.
Herranen aika sentään...
- Mitä helvettiä tuo oli? - Mistä hän oli saanut aseen?
Hän piti sinua otteessaan, John. Oletko todella niin viisas?
Tuo ei ole hänen tapaistaan.
Mary kuoli eilen.
- Kuka? - Hänen vaimonsa.
Hänellä oli haimasyöpä.
En tiennyt Marysta. Olen pahoillani. Ymmärrän nyt, miltä tämä tuntui sinusta.
Salli minun olla lapsellinen yksinäni.
Will, anna se minulle.
- Mitä helvettiä oikein ajattelit, Art? - Jotain oli tehtävä.
- Olen samaa mieltä. - Hän on ystävämme.
Mitä tahansa tapahtuukin, hän on ystävämme.
- Oletko varma siitä? - Miksi olet niin ankara hänelle?
Yksi parhaista ystävistäni on kadonnut.
Voiko Alzheimerin taudin saada 35-vuotiaana?
Ehkä yritän herättää hänet.
Ehkä olen liian surullinen itkeäkseni.
Puheeni itsestäni satutti häntä.
Hän iski taitavasti takaisin niillä elinvoiman varastamisjutuillaan.
Olen aina miettinyt syitä.
Meillä on iltapäivä joutilasta aikaa.
Pelataanko sananarvauspeliä?
John? Minulla on sana sinulle.
Sandy, tule tänne. Tule nyt.
Tämä tulee sinulle. Valmiina?
- Ensimmäiset hääni? - Sehän se!
Oikein hyvä. Joku meistä on takuulla jälkeläisesi.
- Enkä lähettänyt edes joulukorttia. - Entä syntymäpäiväkorttia?
Enkä päässyt edes aloittamaan kynttilöiden puhaltamisesta.
Vuosikausien puhaltamista.
Hyvä on. Yritin ainakin.
Saatte pitää minua tyhmänä, mutta haluaisin kuulla lisää.
- Niin minäkin. - Kerro lisää.
Vannokin, ettei tämä ole mikään pöhkö tieteistarina, tai...
- Jujutatko meitä? - Seuraava kysymys.
Saatat päästä valkotakkisten herrojen syyniin kertomasi johdosta.
Mietitäänpä vuosituhansiksi mahdollistavaa eloonjäämisen mekanismia.
- Maan elintilan loppuminen kiihtyisi. - Meidän täytyisi perustaa Marsiin siirtokunta.
Kuulostaa hyvältä. Siirtokunta toisella aurinkokunnan planeetalla.
- Kadehdin sinua. - Oliko sinulla lemmikkidinosaurus?
- Ne elivät ennen minua. - Ainakin jokin on elänyt.
Epäilemättä pystyt pönkittämään tarinaasi lukuisilla yksityiskohdilla -
- Magdalenasta Buddhaan. - 10 000 vuotta, ja oltaisiin ilman kirjatietoa.
- Alkaa olla viluisaa. - Tule tänne.
Herää kiinnostava kysymys, -
olisiko muitakin, jotka olisivat voineet välttää ikääntymisen sinun laillasi?
- Kuulostaa hirveältä. Emme tunne edes biologiaa. - Edistymme koko ajan.
Miten hän tietäisi asiasta? Hänellä ei ole edes tiedemiehen elkeitä.
- 1600-luvulla eli eräs mies. - Missä olit 1292 jKr?
Missä olitte itse viime vuonna tähän aikaan?
1600-luvulla tapasin miehen, joka tuntui olevan kaltaiseni.
- Kerroin hänelle salaisuuteni. - Sanoit tämän olevan ensimmäinen kerta.
- Unohdin. - Onko tarinassa aukko?
Vanhuus ei tule yksinään. Kuitenkin, hän sanoi olevansa samanlainen, mutta -
toisesta ajasta ja maailmasta. Keskustelimme kaksi päivää.
Se kaikki oli aika uskottavaa, muttemme olleet täysin varmoja.
Vahvistimme toistemme kertomukset, mutta kyseessä saattoi olla myös kaiku.
Tiesin olevani vilpitön, mutta hän saattoi leikkiä kanssani.
Oppinut, joka oli perillä puhumistamme asioista.
- Hänkin sanoi olleensa varautunut. - Kiintoisaa.
Kuten mekään emme voi olla varmoja, vaikka haluaisimme.
Vaikka olisimme varmoja, et voisi luottaa siihen.
Sovimme pitävämme yhteyttä, muttemme tietenkään pitäneet.
Luulin nähneeni hänet 200 vuotta myöhemmin Brysselin rautatieasemalla.
- Hän katosi väkijoukkoon. - Harmin paikka.
- Jos siis tarina on totta. - Minulla olisi kysymys. Mitä teet vapaa-ajalla?
Noin 50 vuoden välein haluan omaa rauhaa.
Matkustan Papua-Uuteen-Guineaan. Alkuasukkaat palvovat minua kuin kuolematonta jumalaa.
Heillä on minua esittävät valtavat patsaat. Se on iso juhla.
Minulla on kuviakin, mutta olen pakannut ne jo.
En kyllä ryhtyisi pilailemaan oikean ja likaisen luolamiehen kustannuksella.
Kylpeminen oli muotia keskiajalle asti, kunnes kirkko kielsi pesemästä Jumalan luomaa likaa.
Ihmiset olivat nivottuna alusvaatteisiinsa lokakuusta huhtikuuhun, kunnes ne ratkesivat.
Sanoit, että sinulle vain kävi näin. En usko sitä.
Jos puhut totta, miksi Jumala salli sen?
Kiintoisa näkökulma. Oletko uskovainen, John?
- En ole kuulunut mihinkään uskonlahkoon. - Etkö koskaan?
Kauan aikaa sitten kylläkin, kuten useimmat.
- Jotkut eivät vain pääse sen yli. - Uskotko Jumalaan?
Kuten Laplace sanoi: "En tarvitse sitä hypoteesia."
- Hän voi silti olla kuvioissa. - Hän on kaikkialla, emme vain näe Häntä.
Jos en parempaan pystyisi, minäkin piileskelisin.
- Luomakunta... - En usko, että se luotiin.
- Kuinka sitten? - Ehkä vain toisiinsa vaikuttavien kenttien johdosta.
Entä kentän lähde-energiat? Eikö se edellyttäisi alkuunpanijaa?
Pohtisin alkuunpanijan lähdettä, loputon kierre, mutta sillä ei ole väliä.
- Syntyy vain uusi mysteeri. - Tuo on ikivanha kysymys, -
mutta vastausta ei ole kuin uskonnollisella pohjalla.
Jos sinulla on uskoa, saat vastauksen.
Tapasitko ketään henkilöä uskontomme historiasta?
- Raamatun henkilöä? - Tavallaan.
Kenet?
- Jätetään tämä väliin. - Eikä jätetä.
- Seuraava kysymys. - Ei, kerro nyt.
- Anna tulla. - Herran pieksut, olit yksi heistä!
Tämä menee odottamattomaan suuntaan.
- Toivoin ettei... On jo myöhä. - Älähän nyt.
Olitko joku uskonnon historiasta?
- Olin. - Raamatustako?
- Joku, jonka tunnemme? - Kuinka emme tuntisi Raamatun henkilöä?
- Tarkoitan jotakuta tärkeää. - Luulette tuntevanne hänet, mutta se on myytti.
Koko Raamattu on suurilta osin myyttejä ja allegoriaa, -
joissa on siteeksi historiallisia tositapahtumia.
- Olitko osa sitä historiaa? - Olin.
- Mooses. - Mooses perustui syyrialaiseen Misis-myyttiin.
Kaikista varhaisemmistakin versioista löytyy kaisla-arkku virran vietävänä, -
sauva joka muuntui käärmeeksi, -
vedet jakaantuivat, jotta kansa saataisiin johdatettua vapauteen.
Löytyvät jopa käskyt kivisissä tai puisissa tauluissa.
- Yksi opetuslapsista... - He eivät todella olleet opetuslapsia.
He eivät oikeasti opettaneet mitään. Pietari oppi jotain kalastuksesta.
Kuinka tiedät tuon kaiken?
Myytin kerrostuma on niin valtava -
ja väärä. Totuus on aivan yksinkertainen.
Uusi testamentti tiivistettynä sataan sanaan. Oletteko valmiita tähän?
En halua kuulla enempää. Veisitkö minut kotiin, Harry?
Ei vielä. Haluan kuulla tämän. Istu alas, Edith. Esitä edes uskovasi häntä.
- Se on pyhäinhäväistystä. - Miten muka? Hän ei sanonut vielä mitään.
Uusittu Uusi testamentti on pyhäinhäväistystä.
Uusittuja Uusia testamentteja on tusinoittain, -
hepreasta kreikkaan ja latinasta englantiin, -
aina King Jamesin -versioon saakka. Kaikki uusintatarkastettuja, -
ja kaikkia kutsuttiin paljastetuiksi totuuksiksi.
Tarkoitan Uutta testamenttia sataan sanaan.
Osaan sanoa kymmenen käskyä kymmenellä sanalla: Älä, älä, älä...
Käskyt ovat vain moderneja päivityksiä muinaisista laeista. Hammurabin laki.
Juuri niin, he määrittivät ne ensiksi.
Edith, minut kasvatettiin Tooran mukaan, vaimoni Koraanin mukaan.
Vanhin poikani on ateisti. Nuorimpani on skientologi.
Tyttäreni opiskelee hindulaisuutta. Olohuoneessamme käydään pyhää sotaa, -
mutta opettelemme hyväksymään toisemme.
Istuisit alas.
Mikä sinun suosikki raamatunkäännöksesi on?
King James -versio tietysti. Se on modernein, suurten tutkijoiden työtä.
Moderdi on hyvästä.
John, kerrohan meille se lyhyt versio.
Mies tapasi Buddhan, piti kuulemastaan ja ajatteli asiaa hetken, -
noin 500 vuoden ajan palatessaan Välimerelle.
Hänestä tuli etruski. Ujuttautui Rooman valtakuntaan.
Hän ei pitänyt, että Roomasta tuli jättimäinen tappokone.
Lähi-idässä hän mietti: "Tulisiko Buddhan opit siirtää nykyaikaiseen muotoon?"
Joten hän päätti yrittää.
Yksi toisinajattelija Roomaa vastaan, ja Rooma voitti.
Loppu on tavallaan historiaa, sisältäen paljon tarinoita.
Tiesin sen. Hän väittää olleensa Kristus.
Ei, he lätkäisivät sen nimen Jeesukselle täyttääkseen ennustuksen.
- Ristiinnaulitseminen? - Hän esti kivun, kuten oli opetellut tekemään Tiibetissä ja Intiassa.
Hän opetteli myös hidastamaan elintoimintojaan havaitsemattomaan tilaan.
Häntä luultiin kuolleeksi. Hänen seuraajansa ottivat hänet ristiltä ja veivät luolaan.
Hänen elintoimintonsa tasaantuivat, kuten hän oli harjoitellut.
Hän yritti paeta huomaamatta, mutta jotkut kannattajat olivat vahdissa.
Hän yritti selittää, -
mutta he liian olivat hurmiossa.
Siten minä heräsin kuolleista -
ja menin Keski-Eurooppaan päästäkseni mahdollisimman kauas.
Et voi väittää tätä todeksi. Miksi puhut tuollaisia?
- Näytä ranteesi. - Minulle ei muodostu arpia, sitä paitsi minut sidottiin, -
mutta naulat ja veri näyttävät paremmalta uskonnollisessa taiteessa.
Kaikki ne spekulaatiot Jeesuksesta. Milloin hän oli musta, aasialainen, -
sinisilmäinen arjalainen, kultainen parta ja tekokiharretut hiukset.
Hän oli lempeä muukalainen, hän ei koskaan elänytkään.
Ja nyt luolamies.
Kristuksen hahmo saa perunsa Krishnasta asti. Herkulesta unohtamatta.
Herkules syntyi neitsyestä, Alkmenenstä. Isänä Jumala, Zeus.
Ainoa hengestä syntynyt.
Pelastaja, tulee kenties kreikan kielen sanasta soter.
Hyvä paimen, rauhan ruhtinas, joka tuo tyynen uskon ja jumalaista viisautta.
Hän kuoli ja meni isänsä luokse Olympos-vuorella -
tuhat vuotta ennen Getsemanen puutarhaa.
Miten voit verrata pakanallista mytologiaa Jumalan sanaan?
Melko samanlaiselta vaikuttaa.
Ensimmäiset kristityt johtajat hylkäsivät heprealaisia kirjoituksia -
ja lainasivat tietoa useista pakanallisista lähteistä.
Käsitätkö sinä, -
miten piittaamattomasti kohtelet tunteitani?
Yhtä piittaamattomasti kuin me kohtelemme Johnin tunteita.
- Ei hän usko puheisiinsa. - Uskotko kaiken Raamatussa?
Uskon, mutta tiedän, että sitä on muokattu, -
mutta Jumala on puhunut ihmisen kautta tehdäkseen sanomansa selvemmäksi.
Eikö hän saanut sitä kerralla oikein?
Olemme epätäydellisiä. Emme aluksi ymmärtäneet.
Eikö hän saanut meitä kerralla valmiiksi?
Pelkästään Jeesuksen filosofiset opetukset ovat buddhalaisia heprealaisella aksentilla.
Ystävällisyys, suvaitsevaisuus, veljeys ja rakkaus.
On vaikea hyväksyä, että elämä maan päällä ei ole yhtään tämän parempaa.
Jumalan valtakunta, tarkoittaen hyvyyttä, -
on juuri täällä, tai pitäisi olla. "Olen se, joka minä olen."
- Sitä sanomaa Buddha toi esiin. - Ja sen minä opetin.
Mutta puhuva käärme sai naisen syömään omenan, joten olemme pulassa.
Taivas ja Helvetti luotiin pappien keinoksi hallita kiusauksen ja kauhun kautta.
Pelastaaksemme sielumme, joita emme koskaan menettäneetkään.
Kerroin vapautuskeinosta, mutta se hylättiin.
Tämä on jumalanpilkkaa. Kamalaa. Kuka muu vielä olit?
Salomo, Elvis, Viiltäjä-Jack?
Buddha ja Jeesus nauraisivat tai itkisivät, jos tietäisivät mitä heidän nimissään on tehty.
Jos luoja on olemassa, hän varmasti tuntisi samoin.
Näen seremonioita, jumalanpalveluksia, kulkueita, -
polvistumisia, valitusta, messuja, nisun ja viinin palvontaa -
eikä se ole tippaakaan sitä, mitä ajattelin.
Se onkin Vatikaanin hapatusta, jolla ei ole mitään tekemistä Jumalan kanssa.
Kaikkialla uskonnot korostavat synneistä puhdistautumisen tuomaa elämäniloa.
Rooma tekee sen suurieleisesti.
Helpolle reitille hyvyyteen tarvitaan yliluonnollinen kartta.
Yliluonnollinen...
Typerä sana. Kaikki tapahtuva liittyy luontoon. Uskoimmepa sitä tai emme.
Kuten 14 000 vuotta vanha luolamies.
Ajoin vähän aikaa ja istahdin sitten hetkeksi.
Minua hävettää ja paleltaa.
- Tule sisälle. - En usko sinua vieläkään. Tarvitset apua.
- Kaikki tarvitsevat apua. - Toiset muita enemmän.
Olen pitänyt Buddhaa ja Jeesusta pelkkinä myytteinä, -
mutta haluaisin kuulla lisää.
Saanko maata sohvalla hetken? En ole enää nuori.
Olit siis Jeesus.
Jonkun oli kai oltava, oli se sitten hyvä tai ei. Päätöstä ei ole vielä tehty.
- Milloin aloit uskoa olevasi Jeesus? - Milloin sinä aloit uskoa olevasi psykiatri?
Siitä asti, kun valmistuin Harvardista ja harjoitteluaikani päättyi.
- Joskus uneksin niistä ajoista. - Onko tämä usko vaikuttanut elämääsi?
Minulla oli yksityisvastaanotto hetken ja sitten aloin opettaa.
Tavallinen ura, kunnes eräänä päivänä tapasin luolamiehen, joka luuli olevansa Jeesus.
- Onko se sinusta epätavallista? - On. Laitan maineeni pantiksi siitä, -
että hän on yhtä järjissään kuin minä, mutta miksi hän pitäytyy tarinassaan?
- Siihen on varmasti syynsä. - Olisinko voinut kuvitella kaiken?
Etköhän ole yhtä järjissäsi kuin hän.
Oliko mielestäsi viisasta palvoa itseäsi sen sijaan, että sinua pidettäisiin harhaoppisena?
Toisinaan piti teeskennellä uskovansa muuhun, kun kristinusko meni harhapolulle.
Mitä sanottavaa Jeesuksella on heille, joiden on vaikea uskoa häneen nykyään?
Uskokaa siihen, mitä hän yritti opettaa ilman turhia jorinoita.
Hurskautta ei opita koulunpenkillä. Oli virhe tehdä siitä oppi.
Alkaa olla myöhä.
Minulla on vielä tavaroita siirrettävänä ja pitkä ajomatka.
- Minä autan. - Mikä on määränpääsi?
- Unohda koko juttu. En utele. - Kiitos.
Henkisesti sairas voi kuvitella menneisyytensä, jopa koko elämän -
ja uskoa siihen. Mies, joka luulee olevansa Napoleon, uskoo siihen.
Hänen oikea identiteettinsä on siirtynyt taka-alalle harhojen tieltä.
Jos tämä pätee Johniin, hänellä on vakava sairaus.
Nerokkaasti suunniteltu. Hänellä on vastaus kaikkeen.
Se voi johtua hänen isänsä torjunnasta lapsena, ja hän korvannut sen näillä kuvitelmilla.
- Hän ei muista isäänsä. - Miksi tarkalleen?
- Sanoit hänen olevan hullu. - Sanoinko?
- Olisikohan luolamiehemme pahoissa vaikeuksissa? - Tarkoitatko huumeita?
Ei. Olen tehnyt paljon päihdetyötä ja nähnyt paljon huumeiden vaikutuksen alaisia.
Mikä hyvänsä Johnilla onkaan, se ei johdu huumeista. Etsin tuloksetta siitä merkkejä.
- Pystyikö luolamies puhumaan? - Kieli kaiketi kehittyi 60 000 vuotta sitten.
Kivikauden kulttuurin rakenne viittaa verbaaliseen kommunikointiin.
Ole hiljaa.
- Ehkä olisi helpompaa, jos olisin. - Hulluko? Ei.
Kiehtovaa, eikö olekin?
Urhea yritys opettaa buddismia lännessä.
Ei ole ihmekään, että hän epäonnistui. Emme olleet valmiita.
- Puhut kuin uskoisit häntä. - Se on mahdollista, vai mitä?
Tarkoitan, että kaikki on mahdollista. Meillä on kaksi yksinkertaista vaihtoehtoa.
Voimme pähkäillä tätä päämme puhki järjellä ja logiikalla, -
tai voimme vain ottaa rennosti ja nauttia.
Voin kuunnella kriittisesti, mutta ei minun tarvitse päättää mitään.
- Tarvitseeko teidän? - Valitettavasti -
esihistorian aikoina ei ollut viranomaisia, joten emme voi pysäyttää häntä jo sinne.
- Raamatussa on asiantuntijoita. - Unelmoi pois.
Niin, Jeesuksen puuttuvat vuodet.
Häntä ei ollut ennen kuin John veti hänet hatusta.
En usko enkeleihin, neitseestä syntymiseen ja idän tähteen, -
mutta Jeesuksen lapsuudesta on tarinoita.
Historia vihaa tyhjiötä.
Improvisoinnit, jotkin hyvinkin vilpittömiä, täyttävät aukot.
Siihen aikaan olisi ollut helppoa väärentää menneisyys.
Muutama sana, ripaus herkkäuskoisuutta, ja aika hoitaisi loput.
Nyt kyllä puhut kuin itse uskoisit.
Ajatellaan muutamassa vuodessa suosituiksi tulleita myyttejä Kennedyn salamurhasta.
Salaliitto, Mafia, CIA... Se mystiikka ei koskaan katoa.
Langenneesta johtajasta jumalaksi on aina ollut lyhyt matka.
Tuskin kukaan korottaa Kennedyä jumalan asemaan. Olemme siihen liian kehittyneitä.
- Olemmeko? - Olemme.
Viimeinkin täytit yhden ennustuksen tästä vuosituhannesta, John.
- Minkä? - Olet täällä taas.
Pidät tulesta, John.
Kaikkialla missä olen asunut, minulla on ollut tulisija.
Kai lapsuuden piintymys.
Auttaa tuntemaan turvalliselta.
Tuolla ulkona on saalistajia.
Erästä asiaa en pakannut. Arvelin tarvitsevani tätä.
- Olisiko Kevätuhri sopivampaa? - Mitä?
Sait neljä tiedemiestä täysin hämmennyksiin, ystäväiseni.
Emme tiedä mitä ajatella sinusta.
Tiesittekö, että Voltaire esitti ensimmäisenä, -
että maailmakaikkeus syntyi jättimäisessä räjähdyksessä?
Uskoisin Paulin olevan samaa mieltä. Ja Goethe esitti ensimmäisenä -
kierteistähtisumujen olevan kieppuva massa tähtiä, joita nyt kutsumme galakseiksi.
Tavallaan huvittavaa, kuinka tieteen uudet käsitykset usein -
ovat aluksi haparoivia ilmaisuja taiteessa.
Harjoittiko Beethoven siis fysiikkaa sivutoimisesti?
Hän vietti suurimman osan ajastaan maaten lattialla, jalattoman pianonsa edessä, -
appelsiinikuorien ja omenakarojen ympäröimänä.
Päädyimme siis lattialle kuuntelemaan Beethovenia.
Ympyrä sulkeutui.
Onko sinulla, -
mitään uskonnollisia uskomuksia, vai saitko niistä tarpeeksesi?
Siihen ei pääse ajattelemalla.
- Sinullako on uskoa? - Moniin asioihin.
Onko sinulla luottamusta ihmisrodun tulevaisuuteen?
Olen nähnyt lajien tulevan ja menevän. Se riippuu heidän sopusoinnustaan luontoon.
- Olemme pilanneet sen. - Aikaa on vielä.
- Jos käytämme sen hyvin. - Kristinusko on ollut globaali uskonto -
- 2 000 vuoden ajan. - Kauanko egyptiläiset palvoivat Isistä -
tai sumerilaiset Ishtaria? Intiassa pyhät lehmät kulkevat vapaina, -
jälleensyntyneiden sielujen tavoin. Vuosituhannessa ne grillataan -
- ja niiden sielut päätyvät oraviin. - Et ollut Jeesus!
Voi, Edith.
- Jos sataa... - Ei sada. - Kuinka tiedät sen?
En haista sitä.
Olitko -
poppamies?
Olin shamaani pari kertaa.
Paljastin muutaman totuuden ravinnon turvaamiseksi.
Onko uskonnossa mielestäsi kyse vain siitä? Toivon ja henkiinjäämisen myymisestä?
Vanha testamentti myy pelkoa ja syyllisyyttä. Uusi testamentti on hyvä etiikan säännöstö.
Puettu sanoikseni paljon minua viisaampien runoilijoiden ja filosofien toimesta.
Sanomaa ei koskaan toteuteta käytännössä.
Kirkot perustuvat satuihin.
Entä nimi "Jeesus"?
- Keksitkö sen aivan tyhjästä? - Kutsuin itseäni Johniksi.
Kutsun lähes aina. Ylösnousemistarinan levitessä -
nimi sekoitettiin heprealaiseen "Yochananiin", -
mikä tarkoittaa: "Luoja on armollinen." Oloni maan päällä nähtiin -
jumalaisena todistuksena kuolemattomuudesta.
Siitä johdettiin "Luoja on pelastus", tai heprealainen "Yashua", -
josta tuli käännettynä oikea nimeni muutettuna muinaiskreikan nimeksi "Iesuous".
Siitä muinaislatinan "Iesukseksi" ja lopulta keskiaikaiseksi "Jesukseksi".
Oli ihmeellistä seurata sen kaiken tapahtumista.
Et siis väittänyt olevasi Jumalan poika.
Koulun alusta temppeliin, -
sanoin, että minulla on itseäni suurempi Herra.
En koskaan sanonut Häntä isäkseni. Halusin opettaa tietojani.
En väittänyt olevani juutalaisten kuningas.
En kävellyt vetten päällä, enkä herättänyt kuolleista.
En koskaan puhunut jumalaisuudesta, paitsi -
ihmisen maanpäällistä hyvyyttä tarkoittaen.
Idän viisaat tietäjät eivät tulleet palvomaan minua seimessä.
Harjoitin hieman parantamista oppimani itämaisen lääketieteen avulla.
Siinä kaikki.
Kolmen tietäjän tarina alkaa Buddhan syntymästä.
John, minun pitäisi olla kotona suutelemassa vaimoani.
Olemmekin kaikki täällä tarinasi pauloissa, -
toivoen...
Mullistusta, tai jotain.
Onko sinulla...
Lisää paljastuksia meille?
Aivan kuin ennen vanhaan.
Et ollut Jeesus.
- Lausu meille vuorisaarnaa. - Mikä niistä?
Darbyn, King Jamesin vai New American standardin version?
- Osaatko ne kaikki? - Kukaan ei tiedä oikeaa. En minäkään.
Opetin kerran kukkulalla. Ihmisiä oli kourallinen.
- Mutta... - Raamatun Jeesus sanoi:
"Kenenkä te luulette minun olevan?" Hän antoi heille valinnanvapauden.
Samoin annan minäkin teille.
Olitko hän?
Jos kieltäisin, voisitko luottaa siihen?
Sammuta se.
Ole ystävällinen.
Tämä on mennyt tarpeeksi pitkälle. Aivan liian pitkälle.
Nämä ihmiset ovat täysin poissa tolaltaan.
En usko, että olet hullu.
Sanasi eivät kuitenkaan ole totta.
Jäljelle jää vain yksi selitys.
Nyt on koittanut aika, jolloin sinun on myönnettävä, että tämä on huijausta.
Valetta. Eikö näin olekin, John?
Ellet lopeta tätä nyt, vaikka voisit, -
olen vakuuttunut, että tarvitset hyvää hoitoa.
Voin passittaa sinut tutkittavaksi. Tiedät sen. Pyydän sinua, -
suorastaan vaadin, että kerrot näille ihmisille totuuden.
Anna tarinalle loppu.
Nyt on sen aika, John. Vetoan sinuun.
Se siitä. Kaikki peruttu.
- Mitä? - Se oli tarina.
Se oli pelkkä tarina.
Hyvänen aika!
- Taasko satu? - Kaikkiko? Mitä ihmettä...
Sait meidät epäilemään mielen- terveyttäsi, ja kaikki onkin satuilua.
Mistä ihmeestä sait tuollaisen järjettömän idean?
- Olette ainakin helpottuneita, etten ole hullu. - Mielestäni olit.
Sain idean teiltä kaikilta.
- Anteeksi kuinka? - Edith näki Van Gogh jäljennökseni.
- Olisit voinut kertoa minulle. - Sanoit etten vanhene ikinä.
Teiltä sain kirjan esihistoriallisista ihmisistä. Dan huomasi kivikirveen, -
- ja sanoit: "Jos kivet voisivat puhua." - Tiesin sen.
Esitin teille palasista kasaamani teorian tarkkaillakseni reaktiotanne, -
- ja vein sen liian pitkälle. - Liian pitkälle? Katso minua.
Kysyit olenko henkilö uskonnollisesta historiasta, -
onko kaltaisiani lisää tai olenko luonut uusia identiteettejä?
Kilvoittelimme älyllisesti nauttien mysteeristä ja analyyttisestä tulkinnasta.
Pelasimme toistemme pelejä.
Olit todella hyvä vetelemään naruistamme.
Tiedättehän sellaiset maatuska- nuket, jotka ovat sisäkkäin?
Tuntuu kuin olisin se viimeinen nukke.
Senkin pirulainen! Kuinka saatoit tehdä näin meille?
- Olin huolissani sinusta. - Ajattelin luopua monta kertaa, -
mutta päätin seurata saatteko kumottua väitteeni.
Minulla oli täydellinen yleisö. Antropologi, arkeologi, kristillinen kirjailija...
Psykologi.
Minulle riittää, lähden menemään. Tuletko mukaan?
- John, aiotko kirjoittaa kirjan tästä? - Lähetän teille kopion, jos teen sen.
Minä en ainakaan halua sitä. Olet täysin hullu. En tunne sinua.
Oli hauska tavata teidät vielä, tohtori Oldman.
Nimenne taitaa olla sanaleikki. Vanhanen.
Oliko siitä apua tarinan kehittelyssä?
Heippa.
Art oli puoliksi oikeassa.
Kummasta puolesta?
Onneksi minun ei tarvitse heittää romukoppaan puolia tietojani biologiasta.
Kumpaa puolta?
Se oli kaunis teoria. Niin rikas ja täynnä mahdollisuuksia.
- Ehkä sinun kannattaisi kirjoittaa juttu siitä. - Ehkä teenkin sen.
Kyselen sinulta tarkempia yksityiskohtia hullujenhuoneella.
Saatat vielä tarvita apua, ystäväiseni.
- Liian paksua. - Mielestäni se meni aika hyvin.
He uskoivat sinua pakon edessä.
Tiedän sinusta sen verran, ettet käytät ihmisiä hyväksesi, -
tai hyväksikäytä heidän uskoaan ja tietojaan kuten he luulevat käyneen.
- Puhuuko nyt psykiatrin vaisto? - Ei vaan naisen. Pelkkä oma käsitykseni.
Olet aika nokkela valehtelija, herra Riepottelija. Haluankin tietää oikean nimesi.
Usko tai älä, mutta se on aina ääntynyt John.
- Miksi annoit periksi Gruberille? - Tapahtumat olivat liikaa.
Oli pakko lopettaa. Minun ei olisi edes pitänyt olettaa sen sopivan.
14 000-vuotias. Siihen mahtuu varmasti paljon naisia.
- Pitääkö laskea? - Ehkä.
Vien Edithin kotiin. Entä sinä, Sandy?
Minä jään tänne.
Oletko pahoillasi mistään kertomistasi asioista?
- Olen pahoillani, että kerroin ne. - Kuten kunnon kristityn kuuluukin.
Voi, John.
Teit hirveän teon, mutta olemme kaikki kiitollisia, että olet järjissäsi.
Jopa Art. Hän vain inhoaa asioita, joita ei ymmärrä.
Olet sadisti, mutta myönnän innostuneeni luomaan teorioitani höpinöidesi ympärille.
Eikä siitä tainnut muuta käteen jäädäkään. Onnea matkaan.
- Kiitos. - Joko lähdetään?
- Nähdään myöhemmin. - Hyvää yötä.
Enpä tiedä.
Jokin tässä... Jokin sinussa, John.
Mitä enemmän mietin tätä, sitä vähemmän tunnen olevani maatuska-nukke.
Aistin tilaa.
Valinnanvapautta, jota osuvasti kutsumme todellisuudeksi, -
jossa kaikki sanovat kaiken olevan mahdollista.
- Aivan. - Ei, ei... Ei enää puheita.
Menen kotiin katsomaan Star Trekiä, jossa on edes hieman järkeä.
Onnea matkaan, minne tiesi sitten johtaakin.
Ilmoittele minulle välillä, kuinka pärjäilet.
Minä ilmoitan.
No niin, John Vanhanen. Mitä muita sanaleikkinimiä olet käyttänyt?
Monia. John Kivimies, kuten kivikausi.
John Häijy. 60 vuotta sitten opettaessani Harvardissa minulla oli ihan kaheli nimi.
Olin John Thomas Kutsunen.
- John T. Kutsunen, Bostonin teekutsut. - Tajusin jo.
Hetkinen. Bostonissako?
60 vuotta sitten? John Kutsunen?
Et opettanut kemiaa! En usko sinua!
- Äitisi nimi oli Nola. - Eikä.
- Kylläpäs. - Ei. Siis kyllä, Nola.
Äitini! En usko tätä!
Entä koirani nimi? Meillä oli se ennen syntymääni.
- Haukku. - Haukku.
- Menikö hän uudelleen naimisiin? - Hän kertoi sinun hylänneen meidät.
Olen pahoillani, minun täytyi jatkaa matkaani. Tiedät sen. Jätin tarpeeksi.
- Minulla on kylmä. - Vilu-Willy, aina kylmissään.
- Ei lainkaan sietänyt pakkasta. - Hetkinen, sinulla oli parta.
Niin oli, ja sinä kiskoit sitä nähdäksesi onko se oikea.
Will! Luoja.
Soita hätänumeroon, heti! Sinnittele, Will.
Will, selviät kyllä.
Pysykää tavoitettavissa uusien kysymysten varalta, tohtori Oldman.
- Tulen takaisin hautajaisiin. - Neiti.
Et ole ennen nähnyt jälkeläisesi kuolevan.
En.